Головна » Статті » Теорія географії » Грунтознавство | [ Додати статтю ] |
Механічний склад ґрунтоутворюючих порід і ґрунтів Механічні
елементи ґрунту та їх класифікація. Тверда
фаза ґрунту складається з часток різної величини. Одночасно в ґрунтах
містяться мінеральні, органічні і органо-мінеральні частки. Це уламки гірських
порід (продукти вивітрювання), мінерали вторинного походження, колоїди
гумусних речовин, продукти взаємодії органічних і мінеральних речовин Таблиця 1. Класифікація механічних
елементів ґрунтоутворюючих порід і ґрунтів
(за М. А. Качинським)
Механічні частки приблизно однакового
розміру об'єднують у фракції. В
ґрунтознавстві відомо кілька класифікацій механічних елементів. Проте
загальновизнаною є класифікація М. А. Качинського (табл. 1), яку широко
використовують у навчальній і науковій літературі. Деякі вчені (В. В.
Добровольський, 1989) наводять спрощений варіант класифікації механічних
елементів ґрунту. У складі четвертинних відкладів вони виділяють такі
фракції: — грубоуламкова частина ґрунту
представлена уламками мінералів і гірських порід розміром 1 мм і більше; — дрібноуламкова
— частки розміром від 1 до 0,001 мм; — тонкодисперсна
частина ґрунту складається з часток гіпергенних глинистих мінералів, розмір
яких менше 0,001 мм. Крім
того, М. А. Качинський всі механічні елементи ґрунту поділяє на дві фракції:
фізичний пісок (>0,01 мм) і фізичну глину (<0,01 мм). Класифікація
ґрунтів за механічним складом. Під механічним складом ґрунтів і
ґрунтоутворюючих порід розуміють відносний вміст фракцій механічних елементів. В
основу класифікації ґрунтів за механічним складом покладено співвідношення
фізичного піску і фізичної глини. Найдосконалішою в наш час є класифікація М.
А. Качинського (табл. 2). Згідно
з даною класифікацією ґрунт має основну назву за вмістом фізичного піску і
фізичної глини і додаткову за вмістом фракції, що переважає: гравелистої (3—1
мм), піщаної (1—0,05 мм), крупнопилуватої (0,05—0,01 мм), пилуватої (0,01—0,001
мм) і мулуватої (<0,001 мм). Наприклад, дерново-середньопідзолистий ґрунт на
морені (смт. Макарів, Київської області) містить фізичної глини 24,0 %, піску
42,6 %, крупного пилу 33,4 %, середнього пилу— 6,57% і дрібного — 9,6%,
Основною назвою механічного складу даного ґрунту буде легкосуглинковий,
додатковою — круп-нопилувато-піщаний. Механічний
склад ґрунту має важливе значення в ґрунтоутворенні, у формуванні родючості ґрунту.
Від механічного складу залежать водні, теплові, повітряні, загально-фізичні і
фізико-механічні властивості ґрунту Таблиця 2. Класифікація ґрунтів і порід за
механічним складом
(за М. А. Качинським)
Механічний
склад ґрунту зумовлює окислювально-відновлювальні умови, величину ємкості
вбирання,. перерозподіл в ґрунті зольних елементів, накопичення гумусу тощо.
Детально про це викладено в наступних розділах, а зараз пояснимо загальні
фізичні і фізико-механічні властивості ґрунту. Загальні
фізичні і фізико-механічні властивості ґрунту. Загальними фізичними
властивостями ґрунту є щільність твердої фази, щільність непорушеного ґрунту і
його пористість. Щільність
твердої фази — інтегрована щільність всіх компонентів твердої фази ґрунту
(уламки гірських порід, новоутворені мінерали, органічні частки). Верхні
горизонти ґрунту мають меншу щільність, ніж нижні тому, що щільність гумусу
становить 1,4 — 1,8, а щільність мінеральних компонентів — 2,3—3,3. Щільність
ґрунту — маса одиниці об'єму ґрунту в непорушеному і сухому стані. Завдяки
наявності пор, виповнених повітрям, щільність ґрунту значно менша, ніж
щільність його твердої фази. Так, щільність ґрунту верхніх горизонтів становить
0,8 — 1,2 г/см3,
а нижніх — 1,3 — 1,6 г/см3, щільність твердої фази відповідно 2,4 — 2,6 і 2,6—2,7. Загальні
фізичні властивості ґрунту залежать від мінерального, механічного і
структурного складу. Так, гумусний горизонт структурного ґрунту (наприклад,
чорнозему) має високу пористість (до 70 %), а безструктурного глинистого
ґрунту значно меншу «50%). Основними
фізико-механічними властивостями ґрунту є липкість, пластичність, набухання і
усадка. Всі вони залежать від вмісту в ґрунті глинистих мінералів. Від
механічного складу ґрунтів на різних ділянках залежить система їх обробітку та
особливості інших агротехнічних заходів: строки польових робіт, система
удобрення, структура посівних площ тощо. Вплив ґрунтоутворюючих порід на формування і географію ґрунтів Механічний
склад ґрунтоутворюючої породи має важливе значення в процесі формування ґрунту.
Крім того, мінералогічний і хімічний склад безпосередньо впливає на хід елементарних
процесів, що відбуваються у ґрунті. Залежно від цього ґрунт набуває певних
фізичних і фізико-механічних властивостей, які зумовлюють його агровиробничу
характеристику. Так,
піщані і супіщані ґрунти легко обробляти сільськогосподарськими машинами. Тому
їх називають легкими ґрунтами. Вони мають сприятливий повітряний режим, високу
водопроникність, швидко прогріваються. Одночасно вони мають ряд негативних
властивостей, а саме: низький вміст гумусу і поживних речовин (внаслідок
інтенсивного промивання), низький ступінь оструктуреності, незначну ємкість
вбирання катіонів, легко піддаються вітровій ерозії тощо. Ґрунти,
сформовані на глинистих породах, називають важкими. Вони мають високу
вологоємкість і водоутримуючу здатність. Як правило, вони багаті на гумус і
легкодоступні елементи живлення. В таких ґрунтах при наявності необхідних умов
інтенсивно відбувається процес формування структурних агрегатів. Якщо
глинисті ґрунти з тих чи інших причин є безструктурними, вони мають
несприятливі фізичні властивості. Докорінне
поліпшення механічного складу ґрунту здійснюють шляхом глинування піщаних і
піскування глинистих ґрунтів з одночасним внесенням високих доз органічних
добрив. Мінералогічний
і хімічний (елементарний) склад ґрунтоутворюючих порід значною мірою впливає на
характер і спрямованість хімічних реакцій, перерозподіл хімічних елементів по
профілю ґрунту, тобто на геохімію ґрунтоутворення. Все це певним чином впливає
і на інші процеси ґрунтоутворення. В результаті необмеженій території, яка має
ділянки, вкриті різними ґрунтоутворюючими породами, формуються різні типи або
підтипи ґрунтів. Так, на
території Українського Полісся основним типом ґрунту е дерново-підзолистий,
який сформувався на водно-льодовикових відкладах. В Житомирській області в
межах Овруцько-Словечанського кряжу поширені сірі лісові ґрунти, які
сформувалися на лесах. Це зумовлено різним мінеральним, хімічним і механічним
складом водно-льодовикових і лесових відкладів. Другий
приклад. На піщаних алювіальних відкладах заплав річок, які перетинають
чорноземну зону (Дніпро, Дон, Волга та інші), формуються дерново-лучні ґрунти,
які значно відрізняються від зональних чорноземних ґрунтів. На заході
Українського Полісся, на території прибалтійських держав, Польщі, Німеччини,
Франції серед зональних ґрунтів підзолистого типу на алювії карбонатних порід
(мергелів, крейди, вапняків) сформувалися перегнійно-карбонатні >,
(дерново-карбонатні) ґрунти. Це пояснюється тим, що наявність значної кількості
кальцію нейтралізує кислу реакцію ґрунтового розчину і тим самим запобігає
вимиванню елементів живлення і формуванню підзолистого горизонту. Цей тип
ґрунту має значно вищу родючість, ніж підзолисті, які його оточують. В умовах тропічного поясу основні зональні ґрунти формуються на
червоноколірних пухких відкладах давньої кори вивітрювання. Серед них на
значних територіях (Центральна Африка, Індостан, східна частина Австралії), на
давньоалювіальних рівнинах, де ґрунтоутворюючою породою є продукти площинного
змиву з оточуючих підвищених елементів рельєфу, поширені чорні тропічні
ґрунти. Таким
чином, зміна хімічного складу породи зумовлює формування іншого типу ґрунту. Тут наведено приклади впливу ґрунтоутворюючої породи на географію ґрунтів на значних територіях суші. Аналогічні приклади мають місце і на невеликих територіях (адміністративний район, окреме господарство), де є ділянки з різними ґрунтоутворюючими породами.
Переглядів: 27305
| Теги: | |
Матеріали по темі: |